Був хуліганом. Багато дурниць робив у дитинстві. Бився, до всіх ліз. Шукав пригод, чесно.
Для мене кумиром у дитинстві був Дель П'єро. Навіть не знаю, чому. Андрій Шевченко тоді грав у Мілані. «Россонері» мені також подобалися, але Дель П'єро був найкращим.
Потім подобався Роналдінью. Зараз же фаворит – Мессі. Він демонструє фантастичний футбол. Роналду може просто забити, а Мессі – забити, а потім віддати ще стільки ж гольових передач.
Читав, начебто дружина Рібері вже приготувала місце для «Золотого м'яча», але краще Артему Федецькому дати м'яч, а не Рібері. А французу дружина нехай вазу для квітів поставить.
Коли Зозуля дасть інтерв'ю? Я у нього запитав: якщо вийдемо на чемпіонат світу, даси інтерв'ю? Він погодився.
Це задоволення – грати поруч із таким футболістом, як Ротань. Він підчищає все поруч із тобою, знає, що робити. Він економить твої сили, щоб ти зробив свій момент. Руслан – людина з великої літери. І не тільки у футболі, але й за межами поля.
Який настрій – так і зіграєш.
У перші дні мого перебування в Севільї до мене прикріпили перекладача, який працював у Росії. Я подумав, що це добре, людина попрацювала в Росії, буде мені допомагати, а виявилося, що він російську знає не краще, ніж Тремулінас. Потрапив у незручну ситуацію: він мені щось пояснює, я нічого не розумію, набираю собі їжу, сідаю і їм. Бачу, всі на мене дивляться, я ледь не вдавився. Виявилося, необхідно було всіх дочекатися і приступати до їжі разом з усіма, а потім чекати, поки всі доїдять.
З тим, що м'яч вийшов за лінію, можна посперечатися. Думаю, що він цієї лінії все ж торкнувся. А офсайд... Ну, добре, нехай Луческу виправить рахунок на 1:0, якщо хоче.
У Бундеслігу потрібно приїжджати з гирями на руках, щоб бути готовим до всіх поштовхів та ударів. Тут потрібно працювати і на захист, і на атаку.
Ти працюєш на тренуваннях, а тобі не дають шансу – це важко.
Сьогодні ти граєш, а завтра можеш не грати. І тому повинен бути готовий до такого повороту долі: не опускати руки, працювати і прагнути досягати результату на тренуваннях. І тоді, будь впевнений – успіх прийде.
Після 100 метрів спринту у мене не було сил завершити атаку влучним ударом, я невпевнено почувався на ногах і, звичайно, дуже злий на себе через такий промах. Але я все ще можу добре спати, тому що ми перемогли.
Коли ми грали проти Гамбурга, мені дуже сподобалася фраза Тедеско у перерві: «Не забувайте, хто ми і де ми повинні бути! Знаєте де? Тільки після Баварії». Мені сподобалося, що він ставить такі цілі. Це мотивує і вселяє впевненість.
Порівняти Німеччину з Україною? Насправді, я сумую за Україною. Адже я патріот своєї країни. Завжди буду відчувати себе там, як вдома.
Нелегко зазирати у 2024 рік. Я навіть боюся підрахувати, скільки мені буде років. Звичайно, буду радий взяти участь у чемпіонаті Європи. Особливо, якщо матчі відбудуться на стадіоні Шальке. Це зробить мене ще щасливішим.
Гратиму, скільки здоров'я вистачить, а там подивимося. Намагаюся тримати себе у формі. Як Толя Тимощук, напевно, не зможу, хоча був би щасливий. Таких, як він, більше немає.
У житті не можна ні про що шкодувати, потрібно дивитися вперед і не озиратися назад. Минуле не повернеш.